Scientific notes of Vinnytsia Mykhailo Kotsiubynskyi State Pedagogical University Section Theory and methods of teaching natural sciences
Збірник наукових праць «Наукові записки Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського. Серія: Теорія та методика навчання природничих наук»
Vinnytsia Mykhailo Kotsiubynskyi State Pedagogical University
ARTEMIS II: STEM-ОСВІТА ТА ФІЗИКА МІСІЇ. СТВОРЮЄМО КОНТЕКСТНІ ЗАВДАННЯ ДЛЯ НУШ
Розділ: Теорія та методика навчання фізики, астрономії Ключові слова: контекстні задачі, фізика місії Artemis II, STEM-освіта, Нова українська школа, природничо-наукова грамотність, методика навчання фізики У статті розглянуто проблему подолання «формалізму знань» у здобувачів освіти шляхом системного впровадження контекстних (життєвих) задач із фізики та астрономії в освітній процес старшої школи та закладів фахової передвищої освіти. Авторами проаналізовано сучасний науковий дискурс навколо компетентнісного підходу, реалізації вимог Нової української школи (НУШ) та міжнародних стандартів оцінювання якості освіти PISA. Визначено провідні напрями диференціації змісту завдань відповідно до профілю навчання (технічного, природничого, гуманітарного), а також наявні класифікації життєвих задач за характером фабули, як-от побутові, валеологічні, екологічні та науково-популярні. Особливу увагу приділено методичним викликам, з якими стикаються педагоги на практиці: складності оцінювання комплексних видів діяльності, труднощам розв'язання нестандартних умов штучним інтелектом і гострому браку готового дидактичного контенту в стандартних підручниках. Як дієве рішення цієї проблеми та засіб реалізації моделей STEM-освіти запропоновано авторську методику конструювання контекстних завдань на основі актуального світового інформаційного привода ˗ сучасної місячної місії NASA Artemis II, старт якої відбувся 1 квітня 2026 року. У теоретичному блоці деталізовано фізичні процеси та інженерні параметри ракети-носія SLS і корабля Orion, що охоплюють теми: реактивний рух, закони збереження, гравітаційні маневри, радіаційний захист та оптику. Наведено приклади різнорівневих задач (розрахунки імпульсу, космічних швидкостей, сили тяги, затримки лазерного сигналу) та методичну аналогію між спаданням атмосферного тиску й законом радіоактивного розпаду. Обґрунтовано потенціал залучення місії Artemis II до уроків для покоління «Альфа» в контексті підписання Україною «Угод Артеміди» та інтеграції майбутніх фахівців у світову космічну індустрію.
Теорія та методика навчання фізики, астрономії
контекстні задачі, фізика місії Artemis II, STEM-освіта, Нова українська школа, природничо-наукова грамотність, методика навчання фізики
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЗВИТОК ДОСЛІДНИЦЬКОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ СТУДЕНТІВ ЗА ДОПОМОГОЮ НАВЧАННЯ НА ОСНОВІ ЗАПИТІВ
Розділ: Теорія та методика професійної освіти Ключові слова: Навчання на основі запитів, лабораторний практикум, дослідницька компетентність, методи навчання, біохімія Стаття присвячена комплексному аналізу практичного досвіду та оцінці результативності впровадження моделі навчання на основі запитів (Inquiry-Based Learning, IBL) в освітній процес закладу вищої освіти. Основна увага зосереджена на апробації цієї інноваційної методики під час лабораторного занятьу з дисципліни «Біохімія» для студентів першого (бакалаврського) рівня спеціальності 181 «Харчові технології» у Луцькому національному технічному університеті. Автори ставлять за мету дослідити, як перехід від репродуктивного виконання регламентованих інструкцій до самостійного наукового пошуку впливає на формування фахових компетенцій, мотивацію здобувачів та інтеграцію міждисциплінарних знань. В основу дослідження покладено нелінійну п’ятифазну модель IBL (спрямування, формування концепції, дослідження, результат, обговорення), адаптовану для умов хімічної лабораторії. У роботі вперше деталізовано та апробовано галузеву специфіку застосування IBL-технології для підготовки майбутніх харчових технологів через призму інтеграції п’яти фундаментальних хімічних дисциплін. Аналіз зворотного зв’язку від студентів, залучених до участі в проєкті упродовж 2022–2024 років, дав змогу оцінити спроможність імплементації IBL-моделі в освітній процес. Результати апробації підтвердили високу ефективність методики IBL у стимулюванні пізнавального інтересу та розвитку критичного мислення студентів, проте виявили наявність адаптаційного бар’єра при переходу від алгоритмізованого навчання до самостійного наукового пошуку. Виокремлено умови впровадження IBL-моделі в освітній процес вищої школи. Успішна імплементація цього підходу потребує високої методичної підготовки педагога та розробки спеціалізованого інструментарію для об’єктивного оцінювання результатів дослідницької діяльності в умовах цифровізації освіти.
Навчання на основі запитів, лабораторний практикум, дослідницька компетентність, методи навчання, біохімія
ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ІНФОРМАЦІЙНО-КОМУНІКАЦІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ ВЧИТЕЛІВ ГЕОГРАФІЇ НОВОЇ УКРАЇНСЬКОЇ ШКОЛИ (НУШ)
Розділ: Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу Ключові слова: інформаційно-комунікаційна компетентність, методика навчання географії, професійна освіта, підготовка майбутніх вчителів географії Актуальність теми зумовлена протиріччям між зростаючими вимогами суспільства і концепції нової української школи (НУШ) до цифрової компетентності вчителя географії та недостатнім рівнем методичної готовності випускників закладів вищої освіти до використання сучасних інформаційно-комунікаційних технологій (ІКТ) у професійній діяльності. В сучасних наукових дослідженнях досить повно розроблені загальнотеоретичні аспекти цифрової компетентності вчителя, проте недостатньо уваги приділено методичним засадам підготовки вчителів географії в контексті НУШ, формуванню їх готовності до системного впровадження ІКТ. У статті обґрунтовано важливість розробки проблеми формування інформаційно-комунікаційної компетентності (ІКК) майбутніх вчителів географії, що зумовлено цифровізацією сучасної географії та впровадженням змішаного навчання в закладах освіти України у зв'язку із безпековою ситуацією в умовах війни. Запропоновано авторське визначення поняття «інформаційно-комунікаційна компетентність вчителя географії» як здатність автономно та відповідально: застосовувати цифрові, у т. ч. геоінформаційні, технології та ресурси в освітньому процесі, в системі підвищення кваліфікації та самостійного професійного розвитку; забезпечувати ефективну інформаційну взаємодію між учнями та інформаційно-комунікаційними засобами і онлайн-сервісами у навчанні географії; змінювати і модифікувати наявний та створювати авторський цифровий освітній контент. Визначено структурно-взаємопов'язані рівні (загальнокористувацький, предметно-географічний, методичний) та наскрізний дидактичний підхід до формування ІКК майбутнього вчителя географії. Запропоновані структурні рівні узгоджені із міжнародним стандартом «Структура ІКТ-компетентності вчителів», розробленим ЮНЕСКО, який передбачає інтеграцією трьох підходів у освітньому процесі – технологічна грамотність, поглиблення знань та створення знань. Узагальнено напрямки використання ІКТ у навчанні географії за модельними програмами НУШ курсу «Географія» (7-9 класи): формування картографічної компетентності (ГІС); віртуальні екскурсії та подорожі; візуалізація та моделювання географічних процесів та явищ; аналіз геопросторових даних та статистики; медіаграмотність та критичне мислення; проєктна та групова діяльність; контроль знань та гейміфікація. Авторами підібрані відповідні їм ІКТ-інструменти з прикладами використання в освітньому процесі.
Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу
інформаційно-комунікаційна компетентність, методика навчання географії, професійна освіта, підготовка майбутніх вчителів географії
З ДОСВІДУ ПРИСВОЄННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ КВАЛІФІКАЦІЇ МАЙБУТНІМ УЧИТЕЛЯМ ПРИРОДНИЧОЇ ОСВІТНЬОЇ ГАЛУЗІ
Розділ: Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу Ключові слова: професійна кваліфікація, комплексний кваліфікаційний екзамен, модель атестації випускників, практичні кейси, критерії оцінювання У статті розглядається проблема вдосконалення процесу присвоєння професійних кваліфікацій випускникам педагогічних закладів вищої освіти в контексті реформування української освіти та впровадження професійних стандартів. Проаналізовано нормативно-правове підґрунтя присвоєння професійних кваліфікацій майбутнім педагогам, вимоги до атестації випускників ЗВО з урахуванням сучасних освітніх та соціальних викликів. На основі аналізу вітчизняного та міжнародного досвіду проведення кваліфікаційних іспитів, виокремлено три моделі атестації вчителів: 1. Фінляндія: передбачає прямий доступ до професії. 2. Польща: сходинки кар'єрного зростання 3. США та Велика Британія: кваліфікаційні іспити та ліцензування. Охарактеризовано досвід Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка щодо реалізації компетентнісного підходу до атестації випускників освітньо-професійної програми «Середня освіта (Біологія та здоров’я людини, хімія)» на основі розв’язування педагогічних кейсів та їх зв'язок з набуттям професійної кваліфікації. Обґрунтовано сучасний практико орієнтований алгоритм підтвердження професійної готовності випускника ЗВО до виконання трудових функцій у закладах загальної середньої освіти, розроблено модель атестації майбутніх учителів природничої освітньої галузі (форму та зміст комплексного кваліфікаційного екзамену) та визначено критерії оцінювання рівня сформованості професійних компетентностей як основи для присвоєння професійної кваліфікації. Розроблено та апробовано чотири компонентну структуру комплексного кваліфікаційного екзамену, що передбачає оцінювання знаннєвої, аналітичної та практико-орієнтованої складових підготовки магістра. Зокрема: Блок 1. Комплексне тестування. Блок 2. Методичний аналіз учнівських завдань (НУШ-орієнтований підхід). Блок 3. Кейс-технології (розв’язання двох професійно-педагогічних ситуацій). Блок 4. Професійний розвиток (планування та реалізації власної траєкторії професійного зростання).
професійна кваліфікація, комплексний кваліфікаційний екзамен, модель атестації випускників, практичні кейси, критерії оцінювання
КРИТЕРІАЛЬНО-ДІАГНОСТИЧНИЙ ВИМІР ПРОФЕСІЙНОЇ ГОТОВНОСТІ МАЙБУТНЬОГО ВЧИТЕЛЯ ХІМІЇ ДО ПЕДАГОГІЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В УМОВАХ РЕАЛІЗАЦІЇ ПРАКТИКО-ОРІЄНТОВАНОГО ПІДХОДУ
Розділ: Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу Ключові слова: практико-орієнтований підхід, професійна підготовка, професійна готовність, майбутній учитель хімії, педагогічна діяльність, критерії, показники, рівні, практика, освітній процес Стаття присвячена теоретичному обгрунтуванню ma конкретизації критеріально-діагностичного апарату оцінювання професійної готовності майбутнього вчителя хімії до педагогічної діяльності. Метою є теоретичне обгрунтування системи критеріїв, показників і рівнів професійної готовності майбутнього вчителя хімії до педагогічної діяльності як інструментарію оцінювання ефективності реалізації практико-орієнтованого підходу в процесі професійної підготовки. У статті доведено, що в умовах упровадження компетентнісної парадигми та вимог Професійного стандарту вчителя, практико-орієнтований підхід виступає ключовим методологічним орієнтиром, що забезпечує інтеграцію теоретичних знань із реальним досвідом педагогічної діяльності. На основі аналізу сучасних підходів (практико-орієнтованого, компетентнісного, діяльнісного, контекстного, ідеї навчання через досвід Д. Колба, технологічного) запропоновано цілісну структуру професійної готовності майбутнього вчителя хімії до педагогічної діяльності, яка охоплює чотири взаємопов'язані компоненти. Мотиваційно-ціннісний компонент розкриває внутрішню спрямованість студента на педагогічну професію, прийняття її цінностей та усвідомлення соціальної значущості викладання хімії. Когнітивний компонент характеризує не лише обсяг засвоєних фундаментальних хімічних, психолого-педагогічних та методичних знань, а й здатність до їх міждисциплінарної інтеграції, дидактичної трансформації та адаптації до вимог сучасної школи. Діяльнісно-практичний компонент інтерпретується як «знання в дії», що виявляється у здатності студента моделювати освітній процес, ефективно використовувати хімічний експеримент, цифрові ресурси та віртуальні лабораторії тощо. Рефлексійний компонент визначає здатність майбутнього фахівця до критичного самоаналізу професійних дій, оцінювання освітніх результатів учнів та готовність до безперервного самовдосконалення. У статті деталізовано систему критеріїв (мотиваційний, когнітивний, діяльнісний, рефлексіний), показників та рівнів сформованості професійної готовності майбутнього вчителя хімії до педагогічної діяльності (низький, середній, високий). З'ясовано, що запропонований діагностичний інструментарій сприятиме об'єктивному моніторингу професійної готовності майбутніх учителів хімії до педагогічної діяльності, корекції змісту професійної підготовки з метою подолання розриву між теорією та практикою, підвищенню адаптивності випускників до реальних умов професійної діяльності в умовах цифровізації освіти.
практико-орієнтований підхід, професійна підготовка, професійна готовність, майбутній учитель хімії, педагогічна діяльність, критерії, показники, рівні, практика, освітній процес
ІННОВАЦІЙНІ МАРКЕРИ СУЧАСНОГО ПІДРУЧНИКОТВОРЕННЯ
Розділ: Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу Ключові слова: маркери, підручникотворення, підручник хімії, Нова українська школа, результати навчання хімії, контекстуалізація змісту, варіативність освітніх сценаріїв, мотивація навчання Статтю присвячено актуальній науковій проблемі – конструюванню підручників для Нової української школи. Створенню підручника авторами та авторськими колективами передує визначення та обґрунтування відповідних – орієнтирів змістового наповнення і структурування підручників для досягнення з допомогою головної навчальної книги унормованих Державними стандартами освіти результатів навчання учнівства. У статті обґрунтовано і розкрито систему маркерів сучасних підручників хімії для базової середньої освіти в умовах реформи Нової української школи. Маркери підручникотворення розглядаються як функціонально орієнтовані орієнтири відбору і презентації навчального змісту, підпорядковані меті природничої освітньої галузі Державного стандарту базової середньої освіти (2020): формуванню ключових компетентностей, наскрізних умінь, навичок відповідальної взаємодії з навколишнім природним середовищем. Обґрунтування інноваційних маркерів підручників хімії для НУШ здійснено на трьох рівнях: нормативному, дидактичному, особистісному. Обґрунтовану у дослідженні сукупність маркерів сучасних підручників утворюють теоретичний, дослідницький, візуальний, методичний, цифровий, комунікативний, оцінювальний маркери. У статті подано стислу характеристики кожного маркеру, особливу увагу приділена таким інноваційним маркерам, як контекстуалізації змісту, варіативності освітніх сценаріїв, діалогічності структурних компонентів і багатовимірної мотивації навчання. Кожен з маркерів унаочнено прикладами з підручників хімії для 7 – 9 класів авторства О. Ярошенко і Т. Коршевнюк (2024 – 2026), завдяки чому теоретичні положення набувають доказовості і практичної дієвості.
маркери, підручникотворення, підручник хімії, Нова українська школа, результати навчання хімії, контекстуалізація змісту, варіативність освітніх сценаріїв, мотивація навчання
ФУНКЦІОНАЛЬНА ГРАМОТНІСТЬ ШКОЛЯРІВ У НАВЧАННІ ХІМІЇ: ПОТЕНЦІАЛ КОМПЕТЕНТНІСНИХ ЗАВДАНЬ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: функціональна грамотність, природничо-наукова компетентність, компетентнісні завдання, навчання хімії, контекстно-орієнтоване навчання У статті здійснено теоретичне обґрунтування суті функціональної грамотності школярів у навчанні хімії та розкрито дидактичний потенціал компетентнісних завдань як засобу її формування в умовах сучасної трансформації загальної середньої освіти. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення рівня природничо-наукової підготовки учнів відповідно до сучасних освітніх результатів і вимог міжнародних моніторингових досліджень якості освіти. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи: аналіз і синтез психолого-педагогічних джерел, узагальнення положень нормативно-правових документів, порівняльний аналіз досвіду, моделювання структури компетентнісного завдання, а також теоретичне конструювання системи завдань з урахуванням логіки формування функціональної грамотності. У результаті дослідження уточнено зміст поняття «функціональна грамотність» у контексті навчання хімії як інтегративної якості особистості, що поєднує когнітивний, операційно-діяльнісний, ціннісно-мотиваційний і рефлексійний компоненти. Доведено, що її формування передбачає організацію навчальної діяльності, спрямованої на застосування предметних знань у реальних або змодельованих життєвих ситуаціях, аналіз експериментальних і статистичних даних, аргументоване обґрунтування висновків і прийняття відповідальних рішень. Обґрунтовано вимоги до конструювання компетентнісних завдань з хімії: наявність проблемної контекстної основи, інтеграція міжпредметних знань, використання різних форм подання інформації (текст, таблиця, графік, результати досліду), відкритість або багатоваріантність розв'язання, критеріально-орієнтоване оцінювання результатів. На прикладі розробки «Чиста вода» продемонстровано реалізацію структурної моделі компетентнісного завдання, що включає постановку проблеми, планування та проведення дослідження, інтерпретацію отриманих даних і формулювання узагальнених висновків. Показано, що така організація навчання забезпечує розвиток причинно-наслідкового мислення, уміння працювати з доказами, переносити знання в нові ситуації та усвідомлювати соціальну значущість хімічних знань. Отримані результати підтверджують доцільність системного впровадження компетентнісних завдань як умови формування функціональної грамотності школярів у навчанні хімії.
функціональна грамотність, природничо-наукова компетентність, компетентнісні завдання, навчання хімії, контекстно-орієнтоване навчання
КОМПЕТЕНТНІСНИЙ ПІДХІД У ТЕСТУВАННІ З ХІМІЇ: ІЛЮЗІЯ ПОКРАЩЕННЯ ЧИ РЕАЛЬНІ ЗМІНИ? (на матеріалі аналізу ЗНО/НМТ 2008 – 2025 років)
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: компетентнісний підхід, хімічна освіта, зовнішнє незалежне оцінювання, національний мультипредметний тест, психометрія, математична компетентність, лабораторна практика, ЗНО, НМТ У статті досліджено ефективність впровадження компетентнісного підходу в національному тестуванні з хімії в Україні протягом 2008 – 2025 років на основі лонгітюдного аналізу звітів Українського центру оцінювання якості освіти (УЦОЯО). Методологічну основу дослідження становить компаративний підхід до аналізу часових ря дів у поєднанні з методами описової статистики та психометричного аналізу. Застосовано контент-аналіз офіційних звітів, порівняльний аналіз психометричних показників (P-value, D-index, Rit), кластерний та лонгітюдний аналіз за три періоди: «Масове ЗНО» (20 08 – 2014), «Компетентнісна трансформація» (2015 – 2021) та «Селективне НМТ» (2022 – 2025). Виявлено драматичне скорочення вибірки учасників з 45 тис. осіб (2013 р.) до 2,5 тис. (2025 р.), що свідчить про трансформацію тестування з масового оцінювання в інструме нт селекції вузькопрофільної групи абітурієнтів. Доведено, що статистичне «покращення» результатів останніх років є артефактом самоселекції вибірки, а не індикатором підвищення якості хімічної освіти. Методом порівняльного аналізу психометричних показників виявлено п’ять латентних закономірностей: феномен імітаційної компетентності, математичний бар’єр у розрахункових задачах, кризу феноменологічного сприйняття через відсутність лабораторної практики, «органічний провал» як наслідок розірваного навчального курсу та ефект упередження виживання. Встановлено, що перехід до компетентнісних завдань (аналіз графіків, контекстні задачі) відбувся лише на рівні форми тестів, але не супроводжувався змінами в методиці викладання. Результати дослідження засвідчують, що без реформування методики викладання хімії (перехід від трансляції знань до дослідницького навчання, відновлення лабораторної практики) компетентнісні завдання лише фіксують функціональну неграмотність значної частини випускників у природничих науках. Запр опоновано рекомендації щодо модернізації навчальних програм з хімії та методики підготовки до високоставкового тестування.
компетентнісний підхід, хімічна освіта, зовнішнє незалежне оцінювання, національний мультипредметний тест, психометрія, математична компетентність, лабораторна практика, ЗНО, НМТ
МЕТОДИКА ВИКЛАДАННЯ ХІМІЇ СТУДЕНТАМ НЕПРОФІЛЬНИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ У ЗМІШАНОМУ НАВЧАННІ НА ОСНОВІ ПРОФЕСІЙНО ОРІЄНТОВАНИХ КЕЙСІВ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: змішане навчання, кейс-метод, хімія, непрофільні спеціальності, методика викладання, цифрові технології, професійна спрямованість У статті розглянуто актуальні методичні підходи до викладання хімії студентам непрофільних спеціальностей у закладах вищої освіти в умовах змішаного навчання. Наголошено, що традиційні форми подання навчального матеріалу не завжди забезпечують достатній рівень мотивації та сформованості предметних компетентностей у здобувачів освіти, для яких хімія не є профільною дисципліною. Це зумовлює потребу в пошуку ефективних технологій навчання, здатних інтегрувати теоретичні знання з практичними професійними потребами студентів. У зв’язку з цим обґрунтовано доцільність поєднання аудиторної та онлайн-складової освітнього процесу із впровадженням професійно орієнтованих кейс-завдань, що моделюють реальні ситуації майбутньої фахової діяльності. Акцентовано увагу на можливостях використання цифрових освітніх ресурсів, інтерактивних платформ, самостійної роботи та практичних занять, спрямованих на розв’язання прикладних проблем та іншими професійними контекстами. Зазначено, що залучення кейс-методу в структурі змішаного навчання сприяє активізації пізнавальної діяльності студентів, розвитку критичного мислення, умінь застосовувати хімічні знання у практичних ситуаціях, формуванню навичок командної взаємодії, самостійності та відповідальності за результати навчання. Підкреслено, що професійно орієнтоване навчання хімії в сучасних умовах цифровізації вищої освіти потребує подальшого методичного вдосконалення, зокрема щодо добору змісту навчальних модулів, оптимального поєднання очних і дистанційних форм роботи, а також розроблення критеріїв оцінювання навчальних досягнень студентів. Визначено перспективи подальших досліджень, пов’язані з адаптацією кейс-технологій до різних освітніх програм і розширенням можливостей їх використання у підготовці майбутніх фахівців немедичного та нехімічного профілю.
змішане навчання, кейс-метод, хімія, непрофільні спеціальності, методика викладання, цифрові технології, професійна спрямованість
ВИКОРИСТАННЯ ПРОГРАМНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ VESTA У ФОРМУВАННІ НАВИЧОК ХІМІЧНОЇ НОМЕНКЛАТУРИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ХІМІЇ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: VESTA, хімічна номенклатура, тривимірна візуалізація, кристалічна структура, хіральність, стереоізомерія, амінокислоти, підготовка вчителів хімії, цифрові освітні технології, педагогічна компетентність Метою дослідження є обґрунтування методичної доцільності використання програмного забезпечення VESTA для візуалізації кристалічних структур як засобу формування навичок хімічної номенклатури у здобувачів першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, які навчаються за освітньою програмою «Середня освіта (Хімія)», а також визначення ефективності інтеграції тривимірної візуалізації у процес вивчення освітнього компонента «Хімічна термінологія». Дослідження передбачало комплексний підхід, що включав: завантаження кристалічних структур з відкритої бази даних Crystallography Open Database (COD) у форматі cif; роботу студентів з тривимірними моделями в програмному середовищі VESTA; обертання, масштабування моделей, аналіз симетрії, визначення атомних координат, міжатомних відстаней та кутів зв’язків; ідентифікацію хіральних центрів та стереоізомерних форм; порівняння із альтернативними ізомерами; формулювання правил найменування за IUPAC. Ефективність впровадження нового підходу оцінювали за допомогою структурованого опитування та систематичного педагогічного спостереження. Використання VESTA дозволяє поєднувати теоретичні знання з інтерактивним просторовим аналізом, що сприяє усвідомленому встановленню взаємозв’язку між складом, структурою та назвою речовин. Педагогічна новизна полягає в інтеграції цифрових інструментів у навчальний процес для розвитку просторового та аналітичного мислення майбутніх учителів хімії. Результати експерименту показали, що використання VESTA у навчанні допомагає студентам розвивати аналітичні компетентності для визначення атомного складу, типів зв’язків, ступенів окиснення та правильного формування хімічних назв відповідно до IUPAC. 90% студентів продемонстрували усвідомлене застосування номенклатури після аналізу тривимірних моделей, зменшилася кількість механічних помилок. Інтеграція 3D-візуалізації у навчальний процес сприяє формуванню ключових компетентностей майбутніх учителів хімії та розвитку методичної готовності до використання цифрових інструментів і дослідницьких підходів у викладанні хімії.
VESTA, хімічна номенклатура, тривимірна візуалізація, кристалічна структура, хіральність, стереоізомерія, амінокислоти, підготовка вчителів хімії, цифрові освітні технології, педагогічна компетентність
Розділ: Теорія та методика навчання географії Ключові слова: Українські Карпати, льодовикові озера, карові озера, Чорногора, Свидовець, морфометричні параметри, Google Earth, верифікація даних, географічна освіта, гідрологічні об’єкти У статті проведено комплексний аналіз та систематизацію відомостей про високогірні озера льодовикового походження в Українських Карпатах. На основі багаторічних польових досліджень та використання сучасних геоінформаційних інструментів (Google Earth) верифіковано ключові морфометричні параметри: площу водного дзеркала, довжину, ширину та абсолютну висоту розташування об’єктів у масивах Чорногора, Свидовець, Мармарош та Привододільні Ґорґани. Звернуто увагу та виправлено низку фактологічних помилок і термінологічних суперечностей, що тиражуються у науковій та навчальній літературі. Зокрема, уточнено площі найбільших озер (Герешаска, Бребенескул, Апшинець), розмежовано назви схожих об’єктів та спростовано помилкові дані щодо висот і глибин. Окрему увагу приділено класифікації озер за типом улоговин та їх ролі у формуванні гідрографічної мережі регіону. Результати дослідження мають практичне значення для оновлення змісту шкільної географічної освіти (8 клас), організації навчальних екскурсій та екологічного туризму. Наголошено на важливості популяризації достовірних наукових даних для запобігання поширенню аматорських топонімів та міфологізації унікальних високогірних екосистем.
Українські Карпати, льодовикові озера, карові озера, Чорногора, Свидовець, морфометричні параметри, Google Earth, верифікація даних, географічна освіта, гідрологічні об’єкти
МОЖЛИВОСТІ АКАДЕМІЧНОЇ МОБІЛЬНОСТІ У ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ФІЗИКИ Й АСТРОНОМІЇ
Розділ: Теорія та методика навчання фізики, астрономії Ключові слова: мобільність, академічна мобільність, здобувачі, підготовка учителів фізики й астрономії, Європейський освітній простір У статті розглядається проблема реалізації та потенціал академічної мобільності як стратегічного інструменту підвищення якості підготовки майбутніх учителів фізики та астрономії в умовах інтеграції України до Європейського освітнього простору. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю оновлення професійної підготовки педагогів природничих дисциплін, які мають бути готовими до інноваційної діяльності, міжкультурної взаємодії та безперервного саморозвитку. Автори здійснили грунтовний аналіз сучасних наукових підходів до дефініції понять «академічна мобільність», «професійна мобільність» та «соціальна мобільність», висвітлюючи їх взаємозв'язок та специфіку в контексті педагогічної освіти. У роботі систематизовано види та форми академічної мобільності, що є релевантними для студентів спеціальності 014.08 Середня освіта (Фізика та астрономія). Особливу увагу приділено класифікації мобільності за напрямами: внутрішня, міжнародна, віртуальна, науково-дослідницька та професійно-практична. У викладі матеріалу деталізовано конкретні можливості для майбутніх учителів, зокрема: участь у програмах обміну (Erasmus+, DAAD, Fulbright), навчання за програмами подвійних дипломів, стажування у провідних наукових центрах, обсерваторіях та використання потужностей віртуальних лабораторій (PhET, Go-Lab, NASA Virtual Labs). Виявлено основні бар'єри, що стримують розвиток мобільності: фінансові труднощі, мовний бар'єр, недосконалість механізмів визнання результатів навчання та недостатня поінформованість здобувачів. Доведено, що академічна мобільність сприяє не лише поглибленню фахових знань, а й формуванню дослідницьких компетентностей та навичок адаптації до динамічних умов освітнього ринку. У висновках підкреслено, що ефективне поєднання традиційних та віртуальних форм мобільності є запорукою конкурентоспроможності сучасного вчителя фізики. Окреслено перспективи подальших розвідок, що полягають у розробці методичного супроводу інтеграції міжнародного досвіду в національні освітні програми.
мобільність, академічна мобільність, здобувачі, підготовка учителів фізики й астрономії, Європейський освітній простір
КОМПЛЕКСНИЙ ПІДХІД ДО ФОРМУВАННЯ ЕКОЛОГІЧНОЇ ГРАМОТНОСТІ ТА КУЛЬТУРИ СУЧАСНОЇ МОЛОДІ ПРИ ВИВЧЕННІ ПРИРОДНИЧИХ ДИСЦИПЛІН
Розділ: Теорія та методика навчання біології Ключові слова: екологічна освіта, екологічна грамотність та культура, проблемно-орієнтоване навчання, дисципліни природничого циклу Антропогенний тиск на навколишнє середовище, що постійно зростає, зумовлює необхідність комплексного підходу до його дослідження та формування екологічної грамотності суспільства. Екологічна освіта, що має здійснюватися на всіх рівнях освітнього процесу – від початкової до вищої школи, виступає ключовим чинником у вихованні громадян із високим рівнем екологічної свідомості. Метою дослідження було визначення ефективності методів навчання природничих дисциплін у формуванні екологічної свідомості та культури сучасної молоді. Було використано анкетування, спостереження, моніторинг навчальних досягнень та статистичну обробку даних із застосуванням α-коефіцієнта Кронбаха для визначення внутрішньої узгодженості результатів. Результати контрольних зрізів свідчать про ефективність запропонованої методики за принципом «досліджуй-залучай-розширюй можливості» із використанням онлайн-інструментів та методів практичного спрямування у формуванні екологічної свідомості та культури учнів. Застосування проєктного, проблемно-орієнтованого, інтерактивного та польового навчання сприяло розвитку критичного мислення, практичних навичок та відповідального ставлення до довкілля, а також вплинуло на результати успішності учнів: середній бал успішності збільшився на 8% (до 7,9 балів); середній ступінь навченості учнів зріс до 64,3 % (від 60 до 75% з динамікою зростання від достатнього до високого; середній коефіцієнт якості знань збільшився до 72,3%, а коефіцієнт навченості – до 52,9%. Результати самооцінки учнів засвідчили позитивну динаміку: від переважання низького (31,9 %) та середнього (42,3 %) рівнів екологічної культури на початку експерименту до зростання частки учнів із високим рівнем (31,5 %) після його завершення. Виявлено поступовий перехід від антропоцентричного типу екологічної свідомості до екоцентричного, що підтверджує ефективність запропонованих методів навчання. Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленому аналізі ефективності освітніх моделей у різних вікових групах та інтеграції екологічних знань у міжпредметний контекст для формування цілісної екологічної компетентності.
екологічна освіта, екологічна грамотність та культура, проблемно-орієнтоване навчання, дисципліни природничого циклу
ФОРМУВАННЯ МОТИВАЦІЇ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ ДО ЗДОРОВОГО СПОСОБУ ЖИТТЯ
Розділ: Теорія та методика професійної освіти Ключові слова: здоровий спосіб життя, здобувачі вищої освіти, модель, мотивація, навчальна дисципліна В статті розглядається одна із значимих проблем сьогодення – формування здорового способу життя уздобувачів освіти, що є актуальною соціальною і медичною проблемою в Україні. Сучасний не зовсім задовільнийстан здоров’я студентської молоді значною мірою пов’язаний із зниженням рівня рухової активності,нераціональним харчуванням, наявністю шкідливих звичок, а також відсутністю мотивації студентів доздорового способу життя. Метою статті є аналіз ставлення здобувачів вищої освіти до здорового способужиття та окреслення можливих шляхів формування у них мотивації до відповідної моделі поведінки. Длядосягнення мети використовувались такі методи дослідження, як теоретичний аналіз (для ознайомлення зі станом розробки проблеми на нормотворчих рівнях конструювання змісту освіти), анкетування,спостереження (для виявлення стану реалізації проблеми на рівні особистісного надбання), моделювання таконструювання (для розробки моделі формування мотивації студентів до здорового способу життя). Основнірезультати дослідження свідчать, загалом, про позитивне ставлення здобувачів вищої освіти до здоровогоспособу життя. Проте, має місце невідповідність між знаннями студентів та їх реальною поведінкою, що єсвідченням недостатнього рівня мотивації до ведення здорового способу життя.З метою усунення цієї суперечності, ми розробити модель формування мотивації здобувачів вищої освітидо здорового способу життя. Її компонентами є: 1. Вивчення навчальної дисципліни «Здоров’я та безпекалюдини»; 2. Доповнення здоров’язбережувальним контентом змісту окремих біологічних дисциплін (приміром,«Вікова фізіологія та шкільна гігієна», «Анатомія людини», «Фізіологія людини», «Мікробіологія з основамивірусології», «Генетика з основами селекції» тощо); 3. Проведення тематичних виховних заходів (приміром,святкування 7 квітня Міжнародного дня здоров’я, участь у спортивних змаганнях з різних видів спорту та ін.).Запропонована модель може слугувати методологічною основою для розвитку освітнього середовища, щосприяє формуванню культури здоров'я, відповідальності та мотивації здобувачів освіти до здорового способужиття.
здоровий спосіб життя, здобувачі вищої освіти, модель, мотивація, навчальна дисципліна
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНТЕРАКТИВНІ ЗАНЯТТЯ З ХІМІЇ В УМОВАХ ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: інтерактивні заняття, групова навчальна діяльність, мала навчальна група, дистанційне навчання, онлайн-дошка Стаття присвячена організації групової навчальної діяльності в умовах дистанційного навчання з метою обґрунтування особливостей організації інтерактивних занять як виду навчальних занять, наведенню прикладів їхнього змістового наповнення. Аналіз літератури засвідчив використання короткотривалої групової роботи під час онлайн-занять, що обмежує використання дидактичного потенціалу групової роботи у повній мірі. У статті запропоновано визначення інтерактивного заняття як заняття, на якому учнівство працює у складі малої навчальної групи над виконанням усних та письмових завдань, здійснює їхню перевірку та оцінювання спільної діяльності. Розкрито структуру організації навчальної діяльності малих груп на інтерактивних заняттях. В ній поєднуються актуалізація попередньо набутих знань і умінь, їх практичне застосування у стандартних чи змінених ситуаціях під час спільного виконання пізнавальних завдань, рефлексія та визначення рівня результативності групової навчальної діяльності для кожного учасника і групи загалом. Обґрунтовано тривалість етапів інтерактивних занять. Розкрито методичний і інформаційно-цифровий аспекти інтерактивних занять. Наголошено на важливості врахування психологічної сумісності учасників малої навчальної групи, рівнів їхніх навчальних досягнень, достатніх для дієвості групи, постійності складу протягом навчального року. Наведено приклади і характеристики онлайн-дошок, які можуть бути використані для створення спільного діяльнісного простору в умовах дистанційного навчання під час організації інтерактивних занять. Описані вимоги, яких потрібно дотримуватися, створюючи методичні матеріали до інтерактивних занять. Показано, що групова робота в умовах дистанційного навчання відповідає принципам інтерактивності, оскільки міжособистісна взаємодія здобувачів освіти поєднується з одночасним використанням інформаційно-цифрових засобів спільної діяльності. Підкреслено значущість організації і проведення інтерактивних занять для формування інформаційно-комунікативної і предметної компетентності з хімії в умовах дистанційного навчання.
інтерактивні заняття, групова навчальна діяльність, мала навчальна група, дистанційне навчання, онлайн-дошка
ПРАКТИЧНИЙ СТАН ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ БІОЛОГІЇ ДО ОРГАНІЗАЦІЇ ДОСЛІДНИЦЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЗДОБУВАЧІВ БАЗОВОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
Розділ: Теорія та методика професійної освіти Ключові слова: підготовка майбутнього вчителя біології, готовність до дослідницької діяльності, заклади вищої освіти, констатувальний експеримент Впровадження НУШ та STEM - освіти у середній ланці формує запит на вчителя, здатного розвивати дослідницьку компетентність учнів. Оскільки біологія, як ключова STEM - дисципліна, потребує інтеграції знань через практичні та експериментальні дослідження, дослідницька діяльність стає наскрізною у навчальному процесі. Це актуалізує необхідність якісної підготовки педагогів, які вміють ефективно організовувати цю діяльність, перетворюючи уроки на простір для пошуку та відкриттів. У статті розглянуто практичний стан підготовки майбутніх учителів біології (МУБ) до організації дослідницької діяльності здобувачів базової середньої освіти. Актуальність дослідження зумовлена вимогами Концепції НУШ та розвитком STEM - освіти, які визначають дослідницьку компетентність як наскрізну для формування сучасного фахівця. Аналіз літератури засвідчив, що, попри ґрунтовну теоретичну базу та значний інтерес до формування дослідницьких умінь, комплексна проблема готовності вчителя біології саме до організації цієї діяльності не була предметом спеціального вивчення. Мета статті – розкрити результати аналізу практичного стану підготовки педагогів. Дослідження реалізовано в межах констатувального етапу педагогічного експерименту (2020 – 2021 рр.) із використанням анкетування, тестування та статистичного аналізу. Вибірка включала здобувачів освіти кількох закладів вищої освіти. Отримані дані свідчать про існування суперечності між сучасними вимогами до вчителя та незадовільним практичним станом його підготовки. Більшість МУБ відчувають потребу в професійному становленні через дослідницьку діяльність, але не знають, як це реалізувати. Серед чинників, що впливають на готовність, респондентів визначили нестачу практичних умінь, а помилково надають пріоритет фаховим дисциплінам над методичними та психолого - педагогічними для розвитку організаційних навичок. Висновки підтверджують, що проблема належним чином не розв’язана, а МУБ потребують практико - орієнтованого формування навичок організації дослідницької роботи.
підготовка майбутнього вчителя біології, готовність до дослідницької діяльності, заклади вищої освіти, констатувальний експеримент
ПОЧАТОК ЕКОЛОГІЧНОГО ВИХОВАННЯ ДИТИНИ: ПОГЛЯДИ СТУДЕНТІВ БІОЛОГІЧНИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ
Розділ: Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу Ключові слова: екологічне виховання, сталий розвиток, екологічна культура, екологічна компетентність, студенти біологічних спеціальностей, онлайн опитування Метою статті є виявлення та аналіз поглядів студентів біологічних спеціальностей щодо оптимального віку для початку екологічного виховання дитини. Дослідження є особливо актуальним в умовах глобальних екологічних викликів, коли формування екологічної свідомості суспільства стає пріоритетним завданням. Теоретичною основою роботи є аналіз наукових джерел українських та зарубіжних вчених, які підкреслюють важливість раннього емоційного та сенсорного зв’язку дитини з природою як фундаменту для подальшої проекологічної поведінки. Емпірична частина дослідження проведена методом онлайн-опитування, в якому взяли участь 236 студентів бакалаврату та магістратури біологічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Для опрацювання даних використана комп’ютерна програма IBM SPSS Statistics 23, що дозволило провести кількісний та якісний аналіз результатів залежно від рівня освіти (бакалаврат/магістратура), статі, форми навчання, спеціальності та місцезнаходження рідної школи респондентів. Встановлено, що переважна більшість студентів (понад 90%) вважає оптимальним віком для початку екологічного виховання дошкільний період. Це свідчить про глибоке розуміння студентами біологічних спеціальностей фундаментальних засад розвитку особистості, які формуються саме в ранньому дитинстві. Аналіз за допомогою χ²-критерію Пірсона підтвердив, що погляди студентів є статистично подібними за більшістю ознак (стать, форма навчання, місцезнаходження рідної школи, спеціальність), що свідчить про універсальність їхніх переконань. Однак, виявлено статистично значущу різницю між студентами бакалаврату та магістратури. Магістранти, які мають більший досвід науково-дослідної роботи та вивчення профільної літератури, схиляються до більш ранніх етапів початку екологічного виховання. Це підтверджує, що досвід та рівень академічної підготовки впливають на формування професійно-педагогічних поглядів майбутніх фахівців. Результати дослідження мають практичну цінність для вдосконалення освітніх програм, спрямованих на розвиток екологічної компетентності, а також підготовки майбутніх учителів.
екологічне виховання, сталий розвиток, екологічна культура, екологічна компетентність, студенти біологічних спеціальностей, онлайн опитування
ГРУПОВА РОБОТА ЯК ЧИННИК РОЗВИТКУ SOFT SKILLS І СЕРЕДОВИЩЕ ФОРМУВАЛЬНОГО ОЦІНЮВАННЯ У ЗАГАЛЬНІЙ СЕРЕДНІЙ ТА ВИЩІЙ ОСВІТІ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: групова робота, м’які навички, формувальне оцінювання, педагогічна рефлексія, майбутній учитель, хімічна освіта, взаємооцінювання, освітнє середовище У статті досліджено потенціал групової роботи як чинника розвитку м’яких навичок (soft skills) майбутніх учителів хімії у закладах вищої освіти, а також можливості впровадження формувального оцінювання (ФО) як системного інструменту педагогічної підтримки. Метою дослідження було з’ясу вати дидактичні можливості групової навчальної діяльності для розвитку soft skills здобувачів освіти та обґрунтувати значущість формувального оцінювання у професійній підготовці учителів хімії. Методологічною основою дослідження слугували порівняльний аналіз освітніх практик загальної середньої та вищої школи, анкетне опитування студентів семи ЗВО України (n=75), а також якісний аналіз досвіду застосування ФО у Ліцеї «Домінанта» та в Українському державному університеті імені Михайла Драгоманова. Результати засвідчили вкрай низький рівень застосування формувального оцінювання у вищій освіті, натомість окреслили приклади успішного впровадження окремих його елементів у практиці підготовки майбутніх учителів. Наведено приклади реалізації таких прийомів, як взаємооцінювання, самооцінювання, чек-листи, зворотний зв’язок, формування рефлексивного «портфоліо зростання». Обґрунтовано, що формувальне оцінювання виконує низку важливих функцій у груповій роботі: діагностичну, мотиваційну, коригувальну, рефлексивну, комунікативну та прогностичну. На основі отриманих результатів запропоновано рекомендації для закладів вищої освіти щодо поетапного впровадження формувального оцінювання як інструменту розвитку професійних компетентностей та емоційного інтелекту. Досвід свідчить, що інтеграція формувального оцінювання у підготовку майбутніх учителів хімії сприяє результативності впровадження групової роботи, формуванню педагогічної рефлексії, підвищенню якості навчання та гармонійному поєднанню предметних і метапредметних компетентностей.
групова робота, м’які навички, формувальне оцінювання, педагогічна рефлексія, майбутній учитель, хімічна освіта, взаємооцінювання, освітнє середовище
ДОСВІД ЗАПРОВАДЖЕННЯ НОВІТНІХ ТЕХНОЛОГІЙ ДО ВИКОНАННЯ ЛАБОРАТОРНИХ РОБІТ З КУРСУ ФІЗИКИ У ТЕХНІЧНИХ ВНЗ
Розділ: Теорія та методика навчання фізики, астрономії Ключові слова: фізика, лабораторні роботи, офлайн навчання, дистанційне навчання, віртуальність Розглядається концепція нового підходу до виконання лабораторних робіт з фізики, зокрема віртуальних лабораторних робіт, задля засвоєння основних фізичних законів, на котрих базується подальше вивчення певних освітніх професійних програм (ОПП) у вищій школі. Такими можуть бути технічні дисципліни. А загалом напрацювання може застосовуватися й у часі вивчення окремих розділів з фізики. Основна мета полягає не у «винайденні колеса» а у дослідженні на практиці суті застосування віртуальних лабораторних робіт, розроблених командою фахівців, під головуванням Френка МакКаллі, асистента, викладач фізики, регіонального коледжу у Делса, Пітман, Нью - Джерсі ,США, засновника вольєру з фізики (Frank McCulley, 2024). Віртуальні лабораторні роботи з фізики успішно застосовує від 2016 року Бостонський університет (США) для своїх студентів. В ідеалі, ці роботи є домашнім підготуванням студентів до заняття з лабораторних робіт з фізики Бостонського університету, але для наших студентів то є інакше. Основною метою застосування цих напрацювань є виконання лабораторних робіт з фізики студентами, в часі неможливості очного навчання, у сучасній світовій ситуації. Щоб робота студентів була ефективною, було напрацьовано відповідний інструктивний матеріал, у котрому однозначно визначено межі застосування певної лабораторної роботи, зокрема вказано якого розділу фізики стосується робота й зазначено початкові дані за варіантом та що саме слід визначити у конкретній лабораторні роботі. Можна стверджувати, що ці роботи можна застосовувати в умовах дистанційного навчання і є альтернативою «живих» робіт, які студенти могли б виконувати, перебуваючи безпосередньо в аудиторії лабораторій навчального закладу за сприятливих умов навчання, тобто відмінних від тих, що не дають змоги очного (оф - лайн) навчання. Наукова новизна полягає у нестандартному підході в роботі, а також, у самій концепції підходу до вирішення проблеми, котра пов’язана з часто виникаючою неможливістю доступу до навчальних аудиторій з причин, котрі диктує сьогодення в Україні, а саме, військових дій. Основні висновки зроблено на основі використання запропонованої моделі упродовж 3 - х років, хоча сам експеримент і вдосконалення досвіду триває до нині, можна охарактеризувати словами великого філософа Сократа, котрий стверджував, що «хто не хоче – шукає причини, а хто хоче – шукає можливості й засоби».
фізика, лабораторні роботи, офлайн навчання, дистанційне навчання, віртуальність
ФОРМУВАННЯ КЛЮЧОВИХ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ ЗДОБУВАЧІВ У КОНТЕКСТІ СТАЛОГО РОЗВИТКУ ПІД ЧАС НАВЧАННЯ ФІЗИКИ
Розділ: Теорія та методика навчання фізики, астрономії Ключові слова: фізика, сталий розвиток, ключові компетентності, екологічна освіта, Нова українська школа, STEM-освіта У статті розглянуто теоретико-методичні засади формування ключових компетентностей здобувачів освіти під час навчання фізики у контексті досягнення цілей сталого розвитку. Автори підкреслюють, що фізика як базова природнича дисципліна сприяє розвитку наукового світогляду, критичного мислення та здатності до прийняття зважених рішень, що відповідає сучасним освітнім орієнтирам і Концепції «Нова українська школа». Детально проаналізовано поняття сталого розвитку як глобальної стратегії, що забезпечує баланс економічних, соціальних та екологічних складових задля задоволення потреб нинішнього та майбутніх поколінь. Окреслено цілі сталого розвитку (ЦСР), визначені резолюцією ООН, та наголошено на ролі освіти в їх досягненні через формування наскрізних компетентностей. У роботі висвітлено значення шкільного курсу фізики для інтеграції принципів сталого розвитку: вивчення відновлюваних джерел енергії, законів збереження енергії, ефективності її використання, впливу технологій на довкілля та суспільство. Показано, що навчання фізики формує у здобувачів природничо-наукову, інженерну, математичну, інформаційно-цифрову, екологічну та соціальну компетентності, а також уміння вчитися протягом життя, працювати в команді, мислити критично та діяти відповідально. Окрема увага приділена використанню дослідницьких і проєктних методів, STEM-освіти, міждисциплінарних зв’язків та цифрових технологій як засобів розвитку компетентностей і екологічної свідомості. На основі аналізу сучасних нормативних документів ЄС і України (Державний стандарт базової освіти, Рекомендації Європарламенту щодо ключових компетентностей) доведено необхідність комплексного впровадження екологічної освіти в освітній процес. Зроблено висновок, що фізика є потужним інструментом реалізації принципів сталого розвитку та формування відповідального ставлення здобувачів до природи, раціонального використання ресурсів і збереження біосфери. Запропоновано шляхи модернізації змісту й методів навчання для досягнення цілей сталого розвитку, підготовки екологічно свідомих громадян та майбутніх фахівців, здатних до активної участі в розбудові сталого суспільства.
фізика, сталий розвиток, ключові компетентності, екологічна освіта, Нова українська школа, STEM-освіта
Авторське право (c) 2025 А.М. Сільвейстр, М.О. Моклюк, М.В. Лисий https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФІЗИЧНА КАРТИНА СВІТУ ЯК КЛЮЧОВИЙ ЕЛЕМЕНТ НАУКОВОГО СВІТОГЛЯДУ ТА ПРЕДМЕТНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ШКОЛЯРІВ З ФІЗИКИ
Розділ: Теорія та методика навчання фізики, астрономії Ключові слова: фізична картина світу, шкільний курс фізики, предметна компетентність учнів з фізики, науковий світогляд, критерії та показники рівнів сформованості, методика діагностики, формувальне оцінювання Актуальність дослідження зумовлена потребою оновлення змісту та методичного забезпечення фізичноїосвіти у контексті формування в учнів наукового світогляду й ключових компетентностей. Фізична картинасвіту (ФКС) відіграє у цьому процесі інтегративну роль, поєднуючи знаннєвий, діяльнісний, ціннісний тасвітоглядний компоненти навчання. Водночас у сучасній педагогічній теорії та практиці залишаєтьсянедостатньо опрацьованим питання послідовного формування елементів ФКС у шкільному курсі фізики, їїструктурно-функціонального зв’язку з предметною компетентністю учнів. Метою дослідження є теоретичнеобґрунтування й побудова цілісної моделі формування фізичної картини світу в учнів старших класів як основиїхньої предметної компетентності з фізики та наукового світогляду. У процесі дослідження використаносистемний, структурно-функціональний, компетентнісний, діяльнісний підходи, а також методитеоретичного аналізу наукових джерел, контент-аналіз навчальних програм, моделювання, узагальненняпедагогічного досвіду та логіко-аналітичної інтерпретації результатів дослідження. У результатідослідження встановлено, що ФКС є не лише системою узагальнених фізичних знань, а й методологічним ядромшкільної фізичної освіти, яке забезпечує цілісність навчального процесу. Побудовано авторську модельвзаємозв’язку між ФКС і структурою предметної компетентності учнів, визначено ключові поняття, змістовілінії та рівні її сформованості (емпіричний, теоретичний, метатеоретичний). У межах дослідженнярозроблено підхід до діагностики рівнів сформованості ФКС, що включає критерії, індикатори, формиоцінювання, приклади завдань і інструменти самодіагностики. Наукова новизна полягає у визначенніструктурно-логічної побудови ФКС у взаємозв’язку з предметною компетентністю та розробленні засобів їїоцінювання в освітньому процесі. Практична значущість дослідження полягає в можливості адаптаціїметодики до різних освітніх умов, реалізації її в межах поточного, підсумкового й формувального оцінювання, атакож у підвищенні якості освітнього процесу через розвиток рефлексії та індивідуалізацію навчання.
фізична картина світу, шкільний курс фізики, предметна компетентність учнів з фізики, науковий світогляд, критерії та показники рівнів сформованості, методика діагностики, формувальне оцінювання
МЕТОДИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ВИКОРИСТАННЯ ДОСЛІДНИЦЬКОЇ ТЕХНОЛОГІЇ НАВЧАННЯ В ПРОЦЕСІ ВИВЧЕННЯ ГЕОГРАФІЇ
Розділ: Теорія та методика навчання географії Ключові слова: дослідницька технологія навчання, освітній процес, дослідження, географія, дослідницька діяльність, активізація навчально-пізнавальної діяльності, самостійна робота, логічне мислення, творче мислення, критичне мислення, констатувальний експеримент У статті обґрунтовано значимість використання дослідницької технології навчання в освітньому процесі з географії. Доведено, що ця технологія сприяє розвитку індивідуальних здібностей та дослідницької діяльності учнів/учениць, забезпечує вищий рівень їх пізнавальної самостійності, підвищення внутрішньої мотивації, сприяє підготовці учнівства до самоосвіти упродовж життя. Ґрунтовний аналіз наукових здобутків та емпіричних матеріалів засвідчує відсутність глибокого і цілісного дослідження методики використання дослідницької технології навчання, спрямованої на розвиток творчого потенціалу учнів у процесі вивчення географії в Новій українській школі. Метою статті є обґрунтування необхідності використання дослідницької технології навчання в освітньому процесі з географії; експериментальне з’ясування реального стану проблеми в практиці навчання; визначення методичних особливостей застосування дослідницької технології навчання на уроках географії та з’ясування проблем і перешкод щодо її впровадження на сучасному етапі розвитку географічної освіти. Упродовж дослідження використовувалися теоретичні методи (загальнонаукові методи дослідження реальної дійсності, порівняльно-історичний й структурний); емпіричні методи (анкетування, бесіда, інтерв’ювання); обсерваційний метод (спостереження, самоспостереження); праксиметричний метод (аналіз передового і масового педагогічного досвіду, результатів діяльності). Дослідно-експериментальна робота здійснювалася у закладах загальної середньої освіти м. Вінниці та м. Житомира. Розглянуто різні погляди науковців та респондентів на змістову сутність поняття «дослідницька технологія навчання» та її роль у забезпеченні ефективності освітнього процесу з географії. Здійснено аналіз результатів констатувального експерименту, в процесі якого з’ясовувався реальний стан проблеми в практиці навчання. Виявлено, що на сучасному етапі в освітньому процесі з географії дослідницька технологія навчання досить поширена. Проте не завжди вчителі враховують її методичні особливості, недоліки, використовують дослідницькі завдання епізодично. Основною проблемою є недостатня сформованість в учнів/учениць умінь та навичок самостійної роботи з джерелами географічної інформації; слабкий розвиток прийомів логічного мислення; не всі вони мають достатній рівень знань для того, щоб бути активними учасниками освітнього процесу. Констатовано, що дослідницька технологія асоціюється у сучасних учнів із творчістю, креативністю, самостійністю, критичним мисленням, розвитком комунікативних здібностей, відкриттям чогось нового, умінням обґрунтовувати власну позицію, впевненістю у собі, різноманіттям думок. Визначено методичні особливості застосування дослідницької технології навчання на уроках географії. Окреслено проблеми та перспективи застосування дослідницької технології навчання у процесі вивчення географії.
дослідницька технологія навчання, освітній процес, дослідження, географія, дослідницька діяльність, активізація навчально-пізнавальної діяльності, самостійна робота, логічне мислення, творче мислення, критичне мислення, констатувальний експеримент
ЄВРОПЕЙСЬКІ ПІДХОДИ ТА ПРАКТИКИ НЕФОРМАЛЬНОЇ БІОЛОГІЧНОЇ ОСВІТИ ДЛЯ МАЙБУТНІХ УКРАЇНСЬКИХ ВЧИТЕЛІВ
Розділ: Теорія та методика навчання біології Ключові слова: неформальна освіта, екологічна освіта, віртуальні екскурсії в природу, підготовка вчителів біології, екологічна грамотність, освітні інновації, Україна, міждисциплінарний підхід, європейські практики У статті досліджується розвиток і інтеграція практик неформальної біологічної освіти в межах Європейського Союзу та можливості їх адаптації в Україні, зокрема у процесі підготовки майбутніх учителів біології. Неформальна освіта, що вирізняється гнучкістю, орієнтацією на здобувача та досвідним характером навчання, доповнює формальну освіту, пропонуючи інноваційні підходи - такі як віртуальні екскурсії, інтерактивні майстерні та проєкти громадянської науки. У дослідженні підкреслено важливість поєднання формальної, неформальної та інформальної освіти для розвитку екологічної свідомості, критичного мислення та практичних навичок у біології. На основі ґрунтовного аналізу літератури й європейського досвіду - зокрема діяльності наукових центрів просто неба у Фінляндії, студентських лабораторій у Німеччині та наукових фестивалів у Франції - визначено ефективні інструменти й стратегії збагачення біологічної освіти. Також розглянуто сучасний стан неформальної біологічної освіти в Україні, зокрема ініціативи Малої академії наук та регіональних еколого - натуралістичних центрів, окреслено досягнення та проблеми, серед яких - недостатня інтеграція у систему підготовки вчителів і нерівний доступ до освітніх можливостей. Автори пропонують конкретні кроки з адаптації європейського досвіду до українського контексту: оновлення навчальних програм, розроблення методичних матеріалів, розвиток міжнародної співпраці та активне використання цифрових технологій. Підкреслюється міждисциплінарний підхід, що поєднує педагогіку, біологію та інноваційні методи, як необхідна умова підготовки мотивованих і компетентних педагогів, здатних реалізовувати сучасну, змістовну та привабливу біологічну освіту. Дослідження робить внесок у процес модернізації освітньої системи України, обґрунтовуючи потребу ширшого впровадження неформальних освітніх форматів для формування екологічно відповідальних громадян і підвищення якості біологічної освіти в умовах сучасних викликів.
неформальна освіта, екологічна освіта, віртуальні екскурсії в природу, підготовка вчителів біології, екологічна грамотність, освітні інновації, Україна, міждисциплінарний підхід, європейські практики
СИНЕРГЕТИЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ І STREAM-ОСВІТИ В ПІДГОТОВЦІ ВЧИТЕЛІВ ПРИРОДНИЧИХ ДИСЦИПЛІН
Розділ: Теорія та методика професійної освіти Ключові слова: вчитель природничих дисциплін, дослідницькі навички, проєктна діяльність, штучний інтелект, STREAM-освіта У статті продемонстровано, що впровадження STREAM-освіти, орієнтованої на дослідження, де літеру «R» визначено як «дослідження», є вирішальним для організації навчання на основі досліджень. STREAM-освіта, орієнтована на дослідження, відкриває значні перспективи для виховання покоління людей, здатних критично мислити й розв'язувати проблеми. Надаючи пріоритет розвитку дослідницьких навичок у рамках інтегрованої та міждисциплінарної структури, вчителі природничих дисциплін можуть надати учням можливість стати активними дослідниками впродовж усього життя та ефективними членами суспільства, заснованого на знаннях. Під час розроблення освітніх програм потрібно надавати пріоритет інтеграції дослідницьких заходів у робочі програми з навчальних дисциплін, а не розглядали дослідження як окремий або ізольований компонент. Варто враховувати, що в сучасному освітньому просторі необхідним є використання технологій штучного інтелекту для надання студентам і учням доступу до великих інформаційних ресурсів, інструментів аналізу даних для підтримки освітнього і дослідницького процесу. У підготовці майбутніх учителів природничих дисциплін STREAM-освіта з використанням ШІ передбачає активне залучення студентів до наукової методології, проведення експериментів і досліджень. За допомогою ШІ вчитель природничих дисциплін зможе генерувати міждисциплінарні завдання, виконання яких потребуватиме від учнів інтеграції знань із різних дисциплін. Особливо корисним є залучення учнів до виконання міждисциплінарних проєктів на основі знань з біології, хімії, фізики. Виконання таких проєктів з підказками від ШІ сприятиме формуванню культури запитів, де учні мають змогу ставити власні запитання, розробляти власні дослідження та активно будувати власне розуміння концепцій сучасного природознавства. Такий підхід узгоджується з ширшими цілями розвитку інтелектуальної допитливості, сприяє глибшому розумінню навчального матеріалу і готує учнів до ефективного розв'язування проблем навколишнього світу
вчитель природничих дисциплін, дослідницькі навички, проєктна діяльність, штучний інтелект, STREAM-освіта
ПІДГОТОВКА МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ У КОНТЕКСТІ ДОСЛІДНИЦЬКОГО ПІДХОДУ
Розділ: Методична підготовка майбутніх учителів предметів природничого циклу Ключові слова: підготовка вчителів біології, дослідницький підхід, заклади вищої освіти, викладання біології Сучасна освіта все більше наголошує на розвитку в учнів критичного мислення, творчості та дослідницьких навичок. Перехід до дослідницького підходу у навчанні вимагає від вчителів нових компетенцій та знань. Саме тому стаття присвячена аналізу процесу підготовки майбутніх учителів до організації дослідницької діяльності учнів. У статті висвітлено основні проблеми та перспективи підготовки майбутніх учителів до організації дослідницької діяльності учнів. Виявлено, що дослідницький підхід у підготовці майбутніх учителів біології є актуальним і необхідним для реалізації сучасних освітніх концепцій. Визначено ключові теоретичні основи дослідницького підходу: конструктивізм, когнітивна психологія, педагогіка співпраці, теорія проблемного навчання, методологія наукових досліджень, дидактика біології, психологія навчання. Проаналізовано передумови впровадження дослідницького навчання у підготовку майбутніх учителів біології: інтеграція дослідницької діяльності в навчальний процес, надання можливостей для проведення власних досліджень, формування дослідницьких компетентностей, створення сприятливого дослідницького середовища. Виокремлено ключові аспекти оцінювання ефективності підготовки майбутніх учителів: теоретичні знання, практичні навички, педагогічні компетентності. Проаналізовано сучасні дослідження в галузі підготовки майбутніх учителів біології до організації дослідницької діяльності. З’ясовано, що для ефективної організації дослідницької діяльності необхідно забезпечити доступ до необхідного обладнання, інформаційних ресурсів та створити атмосферу, що сприяє творчості та інноваціям. Майбутні вчителі повинні володіти навичками мотивації учнів, організації їхньої роботи, а також надання зворотного зв’язку. Також учителі повинні бути готові до постійного навчання та вдосконалення своїх знань і навичок. У контексті дослідницького підходу, підготовка майбутніх учителів передбачає не лише опанування базових педагогічних знань, але й формування готовності до постійного навчання та вдосконалення своїх знань і навичок, що є ключовим для ефективної реалізації дослідницької діяльності в освітньому процесі.
підготовка вчителів біології, дослідницький підхід, заклади вищої освіти, викладання біології
ЗСО ↔ ХІМІЯ ↔ ЗВО: РЕАЛІЇ, ТЕНДЕНЦІЇ, ПЕРСПЕКТИВИ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: хімія, Нова українська школа, заклад загальної середньої освіти, здобувачі середньої освіти, заклад вищої освіти Проаналізовано найважливіші теоретичні та методичні аспекти вивчення хімії у закладах загальної середньої освіти. Для з’ясування рівня підготовки учнів/учениць закладів загальної середньої освіти з хімії, їхнього бачення щодо місця хімії у майбутній професії та задля прогнозування чисельності потенційних абітурієнтів на хімічні та природничі спеціальності проведено констатувальний педагогічний експеримент. Анонімно опитано учнів 10–11 класів СЗШ № 67, № 97, № 27 м. Львова та ліцею № 80 Львівської міської ради. З’ясовано, що здобувачі освіти вивчають хімію за рівнем стандарту. Результати констатувального експерименту засвідчили: лише 50,3 % учнів вважають, що отриманих знань з хімії є достатньо для вступу до ЗВО на природничі, медичні, фармацевтичні та технічні спеціальності (за навантаження 1,5–2 уроки на тиждень), 90,65 % не планують здавати НМТ з хімії, а 84,93 % вступати на спеціальність, пов’язану з хімією. Приблизно 87 % опитаних ніколи не брали участь у олімпіадах, турнірах, конкурсах або наукових дослідженнях з хімії. Загалом 89 % опитаних здобувачів освіти не використовують для вивчення хімії жодних додаткових ресурсів. Приблизно 89,4% школярів хотіли б збільшити практичну (експериментальну) складову уроку. Самооцінювання учнями рівня сформованості їхніх умінь і знань з хімії засвідчило, що високий рівень мають 8,3 % учнів, достатній – 26,06 %, середній – 52,5 %, низький – 9,9 % та дуже низький – 3,24 %. Варто зазначити, що вияв достатнього рівня коливався від 10,5 % до 28 % у десятикласників та від 15,9 % до 50 % в одинадцятикласників. Вияв середнього рівня коливався від 37 % до 79,8 % у десятикласників та від 33,3 % до 68,2 % в одинадцятикласників. Зменшення навчального часу на вивчення хімії в рамках Нової української школи сприятиме зниженню мотивації до подальшого вивчення предмету. Абітурієнти не вступатимуть на спеціальності, пов’язані з природничими науками, і це призведе до скорочення кількості фахівців, що є важливим критерієм для формування покоління, здатного до наукового та технологічного розвитку країни у післявоєнний період.
хімія, Нова українська школа, заклад загальної середньої освіти, здобувачі середньої освіти, заклад вищої освіти
ІНТЕГРАЦІЙНИЙ ПІДХІД У ФОРМУВАННІ ФУНКЦІОНАЛЬНИХ ЗНАНЬ ЗАСОБАМИ ДОСЛІДНИЦЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ПРИ ВИВЧЕННІ ДИСЦИПЛІН ХІМІЧНОГО СПРЯМУВАННЯ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: інтеграційний підхід, функціональні знання, дослідницька діяльність, хімічна освіта, цифрові лабораторії У статті здійснено теоретичний аналіз інтеграційного підходу до формування функціональних знань у процесі дослідницького вивчення хімічних дисциплін. Поняття «функціональні знання» розглядається як багаторівневе інтегроване утворення, що поєднує когнітивні концепти, операційні вміння та рефлексивноціннісні установки, забезпечуючи їх мобільність у нових навчальних, міждисциплінарних і професійних контекстах. Акцентовано, що функціональні знання відрізняються від декларативних та процедурних високим рівнем інтегрованості, контекстуальності та здатністю до переносу. Обґрунтовано, що саме дослідницька діяльність, організована за трирівневою моделлю (репродуктивний – реконструктивний – евристичний рівні), виступає ключовим механізмом формування функціонального знання в освітньому процесі. Представлено сукупність дидактичних умов ефективного впровадження інтеграційного підходу: проблемно-орієнтований зміст, цифрові експериментальні платформи, гнучка модульна структура курикулуму, багаторівнева система оцінювання. Виокремлено три складові моделі інтеграційно-дослідницького середовища: контентну (наскрізні теми, міжпредметні узгодження), процесуальну (змішане навчання, STEM-проєкти, цифрові лабораторії) та оцінювально-рефлексивну (портфоліо, само- й взаємооцінювання, цифрові формати контролю). Зазначено потенційні ризики імплементації моделі (контентне перевантаження, недостатня готовність викладачів, обмеження лабораторної бази) й окреслено шляхи їх мінімізації через цифровізацію досліджень і підвищення педагогічної кваліфікації. Модель забезпечує трансформацію предметного знання у функціональне, орієнтована на розвиток дослідницької автономії здобувачів освіти, і відповідає вимогам компетентнісної та STEMорієнтованої хімічної освіти. Особливу увагу приділено ролі міждисциплінарних кейсів, які стимулюють застосування знань у нових контекстах. Показано, що ефективність моделі зростає за умов залучення здобувачів до етичного осмислення результатів досліджень. Окреслено перспективи масштабування інтеграційної моделі у систему фахової передвищої та вищої хімічної освіти.
інтеграційний підхід, функціональні знання, дослідницька діяльність, хімічна освіта, цифрові лабораторії
ПРАКТИЧНИЙ СТАН ВИКОРИСТАННЯ ГРУПОВОЇ РОБОТИ НА ЗАНЯТТЯХ З ХІМІЇ В УМОВАХ ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: анкетування, групова робота, дистанційне навчання, здобувачі загальної середньої освіти, навчальні заняття, очне навчання Стаття присвячена аналізу практичного стану використання групової роботи на уроках хімії в умовах дистанційного навчання з метою виявлення змін у її застосуванні в освітньому процесі під час різних форматів навчання та внесенню пропозицій щодо умов поліпшення організації групової діяльності. Вивченню було піддано наукові праці за означеною проблемою та проаналізовано результати анкетного опитування 526 педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти з 18 областей України та міста Києва. Аналіз наукових праць засвідчив, що групова робота на заняттях з хімії в умовах дистанційного навчання залишається недостатньо вивченою. У дослідженні використано методи анкетування, аналізу, порівняння, узагальнення, індукції та дедукції. Анкетування проводилося з метою з’ясувати практичний стан використання вчителями хімії групової роботи учнів. У статті наведено порівняння частки і частоти використання групової роботи з хімії під час очного та дистанційного форматах, яке вказує на те, що впровадження дистанційного навчання призвело до зменшення використання групової навчальної діяльності на заняттях хімії. Виявлено основні причини недостатнього використання групової роботи під час дистанційного навчання – незадовільний стан технічних засобів учасників освітнього процесу та необхідність додаткової підготовки педагогічних працівників. Обґрунтовано оптимальну тривалість групового навчання на онлайн-занятті. Встановлено, що здебільшого педагогічні працівники використовують короткотривалу групову роботу, заняття з понад 20- хвилинною тривалістю організовують рідко. Хоча групова робота може проводитися і в позаурочний час, найчастіше її використовують на онлайн-заняттях.
анкетування, групова робота, дистанційне навчання, здобувачі загальної середньої освіти, навчальні заняття, очне навчання
МЕТОДИЧНІ АСПЕКТИ ЗАСТОСУВАННЯ ТЕХНОЛОГІЇ «ПЕРЕВЕРНУТОГО НАВЧАННЯ» У ВИКЛАДАННІ ПРИРОДНИЧИХ ДИСЦИПЛІН В ПРОФІЛЬНІЙ ШКОЛІ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: технологія «Перевернутого навчання», методика навчання хімії, профільна школа У статті розглядаються методичні аспекти впровадження технології «Перевернутого навчання» у викладанні природничих дисциплін, зокрема хімії, в профільній школі. Метою дослідження є розкриття особливостей технології «Перевернутого навчання» і розгляд методики її застосування в поєднанні з іншими технологіями у викладанні природничих дисциплін, зокрема хімії в профільній школі. Методи дослідження включали аналіз науково-методичної літератури, педагогічний експеримент. Основні результати дослідження свідчать, що використання цієї технології «Перевернутого навчання» сприяє підвищенню мотивації учнів, розвитку їхньої самостійності та критичного мислення. Виявлено, що учні, які навчалися за перевернутою моделлю, демонструють вищий рівень засвоєння знань і краще розуміють складні хімічні процеси завдяки інтеграції відеолекцій, інтерактивних завдань та лабораторних експериментів. Крім того, дана методика сприяє розвитку навичок самоосвіти, оскільки учні мають змогу самостійно працювати з навчальними матеріалами, переглядати відеоуроки у зручний час, повертатися до складних моментів та здійснювати повторення матеріалу в індивідуальному темпі. Зазначено, що технологія «Перевернутого навчання» дозволяє змістити акцент з пасивного сприйняття інформації на активну діяльність, що робить навчання більш продуктивним і цікавим для учнів. Завдяки використанню цієї моделі на уроці більше часу приділяється практичним завданням, груповим проєктам, експериментальним дослідженням, що своєю чергою сприяє розвитку комунікативних навичок і вмінню працювати в команді. Разом з тим, серед викликів відзначено потребу у високоякісних навчальних матеріалах, наявність технічних ресурсів та необхідність підготовки педагогів до нового формату викладання. Окремо розглядається можливість поєднання перевернутого навчання з іншими технологіями, такими як STEM-освіта, гейміфікація, метод проєктів, проблемне навчання тощо. Дослідження підтвердило ефективність технології перевернутого навчання у викладанні хімії, особливо у профільних класах, де рівень навантаження на учнів є вищим, і необхідність більш гнучкого підходу до засвоєння матеріалу є критичною.
технологія «Перевернутого навчання», методика навчання хімії, профільна школа
КАФЕДРА ХІМІЇ ТА ПІДГОТОВКА УЧИТЕЛІВ ХІМІЇ В НІЖИНСЬКІЙ ВИЩІЙ ШКОЛІ: СТОРІНКИ ІСТОРІЇ
Розділ: Теорія та методика навчання хімії Ключові слова: кафедра хімії, професійна підготовка вчителів, учені-фундатори кафедри, усталені традиції, наукова школа На сучасному етапі соціокультурних перетворень, входження національної освітньої системи до світових інтеграційних процесів великого значення набуває вивчення та творче використання досвіду минулого. Мета статті – проаналізувати становлення і розвиток кафедри хімії НДУ ім. Миколи Гоголя та основні напрями її діяльності з підготовки вчителів хімії з 1934 по 2003 рік. У повоєнний час кафедру хімії очолив доцент Михайло Михайлович Копнін – хімік-органік, випускник Варшавського університету. Схарактеризовано постать справжнього фундатора кафедри Оскара Мойсейовича Барама, який обіймав посаду завідувача кафедри з 1961 по 1976 рік. Відображено його діяльність по зміцненню матеріальної бази кафедри й створенню з кращих випускників факультету молодої зміни викладачів, яка стала ядром роботи кафедри впродовж наступних десятиліть, забезпечивши якісну підготовку вчителів хімії. У статті розглянуто розвиток усталених традицій кафедри та напрями її оновлення на наступному етапі діяльності (1976-1991) у роки керівництва відомим фахівцем у галузі органічної хімії професором Андрієм Володимировичем Домбровським. Відображено його роль у створенні підручників з органічної хімії для загальноосвітньої і вищої школи та впровадження до навчальновиховного процесу педагогічного вишу напрямів діяльності притаманних класичним університетам. Відзначено благотворний вплив на розвиток кафедри, її науковий і творчий потенціал декана (1979-2003) природничогеографічного факультету доцента Івана Івановича Кочерги. Проаналізовано діяльність кафедри хімії під керівництвом (1991-2003) доцента Ніни Іванівни Лукашової. Це був період розвитку усталених традицій та пошуків інноваційних підходів до професійної підготовки майбутніх фахівців з урахуванням ступеневості освіти. Окреслено як на кафедрі викристалізовувалась і розвивалась наукова школа Володимира Володимировича Суховєєва, її визначальний вплив на діяльність кафедри, результатом чого стало її сучасне функціонування як кафедри хімії та фармації.
кафедра хімії, професійна підготовка вчителів, учені-фундатори кафедри, усталені традиції, наукова школа
Авторське право (c) 2025 Н. І. Лукашова https://creativecommons.org/licenses/by/4.0